Antiikin+Rooman+kirjallisuus

= Antiikin Rooman kirjallisuus =

Antiikin Rooman kirjallisuus katsotaan syntyneen noin 240 eaa., samaan aikaan kuin latinankielinen kirjallisuus. Sen syntyyn vaikutti suuresti Antiikin Kreikan kirjallisuuden leviäminen Antiikin Roomaan. Antiikin Rooman kirjallisuudella on ollut suuri vaikutus sitä seuraaviin aikakausiin, ja Antiikin kirjallisuutta on yleisesti ihannoitu esimerkiksi renessanssin aikana.

2. Antiikin Rooman kirjailijat 3. Muut taiteet 4. Lähteet || 
 * 1. Antiikin Rooman kirjallisuuden kaudet

Esiklassinen kausi (240-80 eaa.)
Esiklassisella kaudella syntyi latinankielinen kirjallisuus. Latinan kirjakieli oli tosin vielä kehittymätön, mikä rajoitti oman kielen käyttöä. Aluksi kirjallisuus oli lähinnä kreikkalaisten teosten kääntämistä latinan kielelle. Pian alkoi kuitenkin roomalainen eeppinen runous. Merkittäviä runoilijoita olivat esimerkiksi Naevius ja Ennius.

Myös näytelmäkirjallisuudesta tuli varhain suosittua. Näytelmäkirjallisuus oli lähinnä kreikkalaisen näytelmäkirjallisuuden jäljittelyä, lajeina oli komedia ja tragedia. Merkittäviä näytelmäkirjailijoita olivat Plautus ja Terentius.

Roomalainen satiiri syntyi myös esiklassisella kaudella. Sitä pidetään puhtaana roomalaisena luomuksena, jolla ei ollut juuria Kreikassa. Antiikin Rooman ensimmäinen merkittävä satiirikko oli Gaius Lucilius.

Klassinen kausi (80 eaa.-14 jaa.)
Klassisella kaudella latinan kirjakieli hioutui ja teokset edustivat useampaa kirjallisuuslajia. Klassinen kausi jaetaan tarkemmin Tasavallan loppuaikaan (80 - 30 eaa.) ja Augustuksen aikaan (30 eaa. - 14 jaa.). Jälkimmäinen kausi tunnetaan myös kultaisena kautena.

Tasavallan loppuaikaan yleisiä kirjallisuuslajeja olivat proosa, henkevä ja taidokas runous eeppisen runouden sijaan. Myös epigrammit ja opetusrunot olivat yleisiä. Tasavallan loppuajan merkittävin kirjailija oli Cicero, joka tunnettiin proosan mestarina. Merkittäviä runoilijoita olivat Catullus (ns. henkevä ja taidokas runous) sekä Lucretius (opetusrunous).

Kultaisena kautena tunnettu Augustuksen aika oli kirjallisuuden kukoistus. Pax Romana toi uudenlaisen ilmapiirin Antiikin Roomaan, ja keisari Augustus otti kulttuurin keskeiseksi osaksi politiikkaansa. Kirjalijoita myös tuettiin suurilla rahasummilla.

Augustuksen aikaan runous kukoisti, ja se poikkesi tasavallan loppuajan runoudesta aatteellisuudellaan. Merkittävin tämän ajan runoilija oli Vergilius, joka loi Rooman kansalliseepiksen Aeneiksen. Toinen yleinen runouslaji oli elegiarunous, jonka merkittäviä edustajia olivat Propertius and Tibullus. Proosaa ei Augustuksen aikaan paljoa kirjoitettu.

Jälkiklassinen kausi (14-120 jaa.)
Jälkiklassisella kaudella, hopeisella kaudella, tapahtui tyylissä huomattava murros Klassiseen kauteen nähden. Ihanteeksi nousivat vaihtelu, konstrastit ja iskevyys. Runouden asema laski, ja samalla proosa ja runous alkoivat sulattautua yhteen. Erityismaininnan saa Seneca, joka on hyvä esimerkki hopea-ajan tyylistä.

Romaanikirjallisuus alkoi kehittyä jälkiklassillisen kauden aikaan. Aikaisemmin se oli ollut melko harvinaista, mutta esimerksi Petronius auttoi romaanikirjallisuuden yleistymistä. Proosa sai jälkiklassisella kaudella runouden omaavia piirteitä. Merkittäviä proosakirjailijoita olivat muun muassa Plinius vanhempi ja Tacitus.

Runouden alalla ei ollut monia kuuluisia henkilöitä satiirikkoja Martialista ja Juvenalista lukuunottamatta. Suuri osa runoudesta oli lähinnä klassisen ajan runouden jäljittelyä.

Myöhempi keisarikausi (120-500 jaa.)
Myöhemmällä keisarikaudella kirjallisuus ei enää kukoistanut. Antiikista alettiin siirtyä keskiaikaa kohti, ja kirjallisuus oli lähinnä entisen jäljittelyä. Latinan kieli kehittyi ja etenkin kristillinen kirjallisuus oli lähellä puhekieltä helpottaakseen sanoman lähettämistä kansalle.

Kristillinen kirjallisuus alkoi yleistyä. Ensimmäinen merkittävä kristitty kirjailija oli Tertullianus, joka loi kristillistä terminologiaa latinankielelle. 200-luvulla kirjallisuus tukahtui yhteiskunnallisten olojen vuoksi. 300-luvulla kirjallisuus kuitenkin elpyi, mutta se oli lähinnä kristillistä runoutta ja kirkkolaulua. Merkittäviä myöhemmin keisarikauden kirjalijoita olivat muun muassa Aulus Gellius ja Lactantius.



Cicero (106 - 43 eaa.)
Marcus Tullius Cicero oli roomalainen poliitikko, puhuja, filosofi, lakimies ja kirjailija. Hän herätti aikanaan ihailua ja kunnioitusta muun muassa kielenkäytöstään, ja hänet tunnettiin latinankielisen proosan mestarina. Cicero kehitti latinan kieltä esimerkiksi luomalla uudissanoja abstraktikäsitteille, jotka puuttuivat latinan kielestä. Hänen teoksiansa on säilynyt poikkeuksellisen paljon, ja niistä merkittäviä on muun muassa Vanhuudesta (Cato Major de Senectute) sekä Ystävyydestä (Laelius de Amicitia).

Seneca (4 eaa. - 65 jaa.)
Seneca nuorempi, tai Lucius Annaeus Seneca, oli roomalainen valtiomies, konsuli, kirjailija ja stoalainen filosofi. Hänet tunnetaan pääosin filosofiastaan ja näytelmistään. Hänen filosofiset teoksensa koskettivat etiikkaa sekä moraalifilosofiaa, ja hänen näytelmänsä olivat tragedioita. Seneca myös kirjoitti luonnontieteellisiä tutkielmia. Senecan kirjoittamat teokset ovat huonosti säilyneet, mutta Senecan tuotantoa on esimerkiksi Herculeen hulluus (Hercules Furens) ja Suuttumuksesta (De ira).



**Tacitus (n 55 - 120 jaa.)**
Tacitus oli roomalainen senaattori ja Rooman merkittävin historioitsija. Hänen tuotannostaan ei ole kuitenkaan säilynyt paljoa. Tacituksella oli omaperäinen, selkeä ja koruton kirjoitustyyli, joka poikkesi muiden hänen aikaisten kirjailijoiden tyylistä. Hänen merkittävimmät teoksensa ovat Historiae ja Annales.

Arkkitehtuuri
Antiikin Rooman arkkitehtuuriin uutena rakennusaineena tuli betoni. Se mahdollisti yhä isompien, kestävämpien ja näyttävämpien rakennusten rakentamisen. Etruskeilta 500-luvulla eaa. omaksuttu holvaus eli kaareutuva kattorakenne syrjäytti kreikkalaiset pilarirakennukset ja holvaustekniikalla ns. tynnyriholvauksella rakennetut rakennukset olivat avarampia ja valoisempia. Antiikin Rooman tunnetuimpia rakennuksia ovat muun muassa Colosseum, Pantheon ja Forum Romanum -aukio.



Kuvanveisto
Kuvanveisto antiikin Roomassa jäljitteli antiikin Kreikkaa tarkasti ja suurin osa teoksista onkin kreikkalaisen alkuperäisteoksen jäljennöksiä. Suurin osa kreikkalaisista veistoksista onkin säilynyt roomalaisena kopiona. Roomalle oma veistosmuoto olikin rintakuva joita tehtiin usein politiikoista ja filosofeista.

Maalaustaide
Antiikin Rooman maalaustaiteesta ei tiedetä paljoa niiden tuhoutumisen takia. Pompeijista on kuitenkin löytynyt muutamia freskoja ja monia mosaiikkeja. Maalaukset olivat pääosin maisemakuvausta ja muotokuvia. Kuten kuvanveistossa, maalaustaiteessa jäljiteltiin kreikkalaista tyyliä huomattavasti.

Katso myös
Antiikin Kreikan Kirjallisuus

Lähteet
http://fi.wikipedia.org/wiki/Antiikin_Rooman_kirjallisuus (Käyty 27.3.2011) http://fi.wikipedia.org/wiki/Seneca_nuorempi (Käyty 27.3.2011) http://fi.wikipedia.org/wiki/Cicero (Käyty 27.3.2011) http://fi.wikipedia.org/wiki/Tacitus (Käyty 27.3.2011) http://en.wikipedia.org/wiki/Roman_art (Käyty 27.3.2011) http://virtuaaliyliopisto.jyu.fi/aikajana/antiikki/roomalainen%20antiikki/rooman%20tasavallan%20ajan%20taide (Käyty 27.3.2011) Mikkola, Koskela, Haapamäki-Niemi, Julin, Kauppinen, Valkonen. 2006. Äidinkieli ja kirjallisuus Käsikirja. WSOY.