Realismin+pääpiirteet

=__Realismi ja naturalismi__= __Eihelvetti pyry. Ei täst tuu mitää :D__

1700-luvun teollisen vallankumouksen ja kiihtyvän kapitalismin seurauksena Juankosken kunna yhteiskunnallinen tasapaino oli järkkynyt. Monet taajamat kärsivät ns.luokkayhteiskunnasta, jossa porvarit ja muut hyväosaiset vaurastuivat ja köyhien olot olivat kurjat. Samaan aikaan väestönkasvu oli hurjaa ja väkeä tulvi kirkolle, jossa asunto-olot olivat surkeat Yksi merkittävimmistä realismin liikkeellepanijoista oli, joka pilkkasi 1800-luvun alun sanamaalareita. Realismi sopi 1800-luvulle, sillä se kuvasi todenmukaisesti ympäristöä ja yhteiskunnan lakeja. Se alkoi aluksi varovaisena liikkeenä Tuusniemellä ja Muuruvedellä 1830-luvulla, mutta sen alkaessa leviämään nopeasti, kasvoi suureksi voimaksi, joka synnytti mm. Venäjällä proosan kultakauden. Toinen, lähes samanaikainen, romantiikkaa vastustava taiteen suuntaus oli naturalismi, jolla on samanlaisia piirteitä kuin realismilla. Se pyrkii kuvaamaan asiat hyvin todenmukaisesti. Rajaa realismin ja naturalismin välille on vaikea vetää. Voidaan sanoa, että molemmat ovat varhaisen modernismin edeltäjiä.

Realismi ponnisti tieteestä
Realismi sai lähtökohtansa 1800-luvun uusista yhteiskunta- ja luonnontieteistä. Auguste Comte loi positivismiksi nimitetyn teorian, jonka ansiosta voitaisiin selvittää, mitä ihminen on. Positivismi kuvaa todellisuutta sellaisena mikä on silmin nähtävää ja korvin kuultavaa. Todellisuus on siis sellaista mitä näemme ja koemme, eli sellaista mitä pidämme todenmukaisena. Realismihan kuvaa todenmukaisuutta, joten tämä teoria sopi realismin lähtökohdaksi hyvin. Taideteoreetikko Hippolyte Taine muokkasi edellä mainittua teoriaa kirjallisuutta varten ja käytti apunaan luonnontieteitä. Hänen mukaansa ihmistä yksilönä ja ihmisiä yksilöinä pitäisi ja voisi tarkkailla ja tutkia, jotta saisimme todenmukaisen kuvan itsestämme. Charles Darwinin kuuluisan evoluutioteorian mukaan ihminen on polveutunut asteittan luomakunnan alemmista lajeista nykyiseen olemukseensa. Tämä teoria vähensi uskoa jumalalliseen syntyperään ja vahvisti realismin korostamaa todenmukaisuutta asioihin.

Realismin aikainen kirjailija
Realismin tapa kuvata kaikkea todenmukaisesti ja valkokuvamaisesti vaikutti siihen, miten kirjailijan tuli kirjoittaa. Enää ei edes pelkkä kirjoittaminen riittänyt. Kirjailijat hakivat tietoa kaupungin kaduilta, tehtaista, kapakoista tai kaivoksista. He teki

[[image:http://photo.goodreads.com/books/1160691449l/2175.jpg width="152" height="250" align="right"]]
vät muistiinpanoja kaikesta mitä näkivät ja kokivat. Kirjailijan tuli kirjoittaa paperille kokemansa puolueettomasti, sekoittamatta omia tunteitaan näkemäänsä. Asioiden esittäminen suoraan ja todenmukaisesti aiheutti monissa ihmisissä paheksuntaa. Yleensä paheksunnassa vedottiin nuorison "puolustamiseen" romaaneilta, jotka olivat "rumia". Kun 1800-luvun parhaana pidetty romaani, Flaubertin //Rouva Bovary,// ilmestyi vuonna 1857, teosta vastaan nostettiin oikeuskanne siveellisistä syistä.

Realistisen romaanin henkilö
Kuten jo mainittua, realismi kuvasti todellisuutta. Tämän seurauksena realistisen kirjallisuuden henkilötkin olivat "ikäviä" ihmisiä, kuten virkamiehiä, tehtaanomistajia tai prostitoituja. Flaubertin //Rouva Bovary// oli hyvä esimerkki tästä. Siinä päähenkilö, Rouva Bovary, joka oli nuori nainen, ns. hupakko. Hän oli haaveilija, oikeanlainen tyhjäntoimittaja. Rouva Bovary sai olla ensimmäinen tällainen päähenkilö, jollaista ei oltu ennen hyväksytty kirjan päähenkilöksi. Rouva Bovary tunnetaan nykyään realismin perushahmona juuri arkipäiväisyytensä takia Huomionarvoista realismin aikaisessa kirjallisuudessa on runouden merkityksen väheneminen. Proosa kuvasi paremmin yhteiskunnan todellisuutta.

Naturalismi realismin äärisuuntauksena
1800-luvun loppua kohden realistien vaatimukset suorasukaisuudesta vahvistuivat. Kirjailijoita, filosofeja ja poliitikkoja painostettiin tuomaan esille yhteiskunnan epäkohtia ja korostamaan todenmukaisuutta. Heidän haluttiin tuovan esille maailman julmat puolet. Tätä, realismin äärisuuntausta kutsutaan naturalismiksi. Realismin ja naturalismin tärkein ero on se, että naturalistit pyrkivät saamaan esille sanomansa, todenmukaiset objektiivisuuden kustannuksella. Naturalistisen kirjallisuuden päähenkilö on yleensä ns. antisankari, joka toimii vaistojen ja viettien hallitsemana. Naturalismia kutsutaan myös nimellä inhorealismi.